קריאה מדוקדקת בכתבי הרמב"ם מחזקת את ההשערה, שביסוד משנתו עומדת תפיסת האל של הפילוסופים האריסטוטליים וגישתו לתפיה נובעת מתפיסה זו, הרמב"ם רואה בתפילה בעיקר עידוד להתבוננות ולהשגת האמיתות הנשגבות על ידי המשכילים, בקרב ההמונים היא משמשת כדרך לחזק את האמונה באל כשתופסים בצורה מילולית את הדעה שהאל שומע לתפילות ועונה להן, מדובר למעשה במיתוס המיועד להמון. - חיים קרייסל, "מדו-שיח להתבוננות הטרנספורמציה של מהות התפילה בפרשנות הפילוסופית היהודית בפרובנס בימי הביניים", שפע טל: עיונים במחשבת ישראל ובתרבות היהודית מוגשים לברכה זק, באר שבע תשס"ד, עמ' 64
מובאות נוספות מהתנ"ך וחז"ל ראו" רבי בחיי בן אשר, כד הקמח, ערך תפילה (מהדורת למברג 1858 עמ' צח), וראו עוד: בלהה הלפרין, על התפילה בתנ"ך, בית מקרא, כרך לז חוברת ד (קלא) תמוז תשנ"ב, עמ' 348-359., באתר JSTOR